Faen, faen, faen.
Jeg... har sluttet.
Snakker du engelsk? Unnskyld.
- Kom ut av bilen. Førerkort og pass. - Ja visst.
Faen.
Hadde du ikke sluttet?
Jeg er elendig.
- Forferdelig elendig. - Er du nervøs?
Dette er svært alvorlig.
Denne mengden...
Den ville tatt livet av oss alle, ikke bare deg.
Smugling av hjemmebrent er dobbelt ulovlig.
Vi beholder dette, for denne gangen.
Unnskyld.
Hun har kommet over.
Hun er her.
Konsentrer deg.
- En Sliwowitz, takk. - En Sliwowitz.
Unnskyld, men...
Jeg har ingen østerrikske penger, bare pund.
Takk, pater.
Det der kunne endt i katastrofe.
Hun er på vei.
- Jernbanestasjonen! - Hun spør etter stasjonen.
Hvor faen skal du?
Det går bra.
Fokuser på bilen.
- Jeg følger etter Charlie. - Nei, det var ikke planen.
- Hun vil trenge meg. - Men Marty sa...
- Shimon... - Marty sa at jeg skulle bestemme!
- Han har skrudd av radioen sin. - Strålende.
Shimon! Se!
Se.
Kontakt. For raskt, vel?
- Tosken kan jo bli tatt. - Avvent.
Det er Anna Witgen.
Føreren holder utkikk. Avvent til hun tar nøkkelen.
De har en nøkkel til. To telegrammer, to nøkler.
Hold bilen i sikte.
Det er Rossino.
- Hvem? - En ubetydelig venstrejournalist.
Vi har spanet på ham, men ikke funnet noen forbindelse til Khalil.
Det forandret seg nettopp. Velkommen i kampen, mr. Rossino.
- De dro i motsatte retninger. - Bare fokuser på bilen.
Skal jeg følge etter ham? Vi kan ikke la ham stikke.
Nei, alle fokuserer på bilen.
Rolig. Ikke skrem henne.
Hun sakker ned.
- Hun stopper ved veikanten. - Kjør videre.
Hun sjekker lasten.
Snu. Vi tar henne så fort hun har ringt.
Nå! Nå!
Ta henne! Ta henne!
MÜNCHEN, VEST-TYSKLAND
Jeg klarte meg vel ikke så verst?
Marty sier at du er en stjerne.
Han vil takke deg personlig i morgen.
Du, da?
Vil du takke meg personlig?
Du gjorde noe bra i dag.
Jeg likte det.
Jeg elsket det.
Er det sånn det blir? Vanedannende?
- Hvis man er den typen. - Er du det?
Hvorfor fortalte du om sprengstoffet?
Da jeg satte meg i bilen?
Ett spørsmål om gangen.
Fordi...
...du er den typen.
Du sa at du skulle lyve så lite som mulig.
Du ville at jeg skulle si nei.
Er det galt, Gadi?
Det vi gjør?
Eller prøvde du å hjelpe meg av noen annen årsak?
Tapp opp et bad.
Du trenger å slappe av.
Greit, da.
Men ikke sovn imens.
Jeg skal drikke meg bevisstløs.
Jeg hørte romservicen. Lag en drink til meg.
Etter i kveld vet du ikke når vi møtes igjen.
Du skal dra hjem.
- Og publikum venter spent på mer. - Uvissheten er vår livsstil.
Hver natt kan være vår siste sammen.
Da får vi gjøre det meste ut av den.
Drinken din er klar.
Charlie?
Kjempejenta vår!
Fra og med nå kommer vi ikke til å skrive stykket.
Nå får stykket komme til deg i England.
Jeg spiller i "As you like it".
Før du drar, vil vi at du skal treffe noen.
På en måte kjenner dere hverandre alt.
Da jeg var 11...
...satt jeg i et bomberom -
- mens jordanerne slapp granater over leiren vår.
Michel...
Hva har dere gjort?
Han er bedøvet. Det er alt.
Vi har ikke krummet et hårstrå på hodet hans.
Kom, Charlie. Dette er viktig for rollen din.
- Hva er det i? - Ikke bry deg om det.
Fødselsmerke. Arr, arr, arr.
Fiksjonen må bli sannhet.
Fortsett.
Du kommer til å bli avhørt.
Du må være kjent med hver centimeter.
Det holder.
Det holder, sa jeg!
Kle på ham.
Hva ventet du deg?
- Jeg vet at det var tøft. - Det er barbarisk.
- Han er ikke uskyldig. - Han er et barn.
Han har drept et barn!
Din britiske regjering ga Palestina til både araberne og jødene.
- Det var da alt begynte. - Hva har det med meg å gjøre?
- Naivitet fritar deg ikke. - Jo!
Jo! Dere kan ikke få både og.
Den ene dagen offer, neste dag tyrann.
Den ene dagen skuespiller, neste dag moralist?
Hvordan kan du leve med den, Gadi? Skylden.
Hva? Hvor skal vi?
Vi minnes.
Kall meg aldri Gadi.
Dette er kopier av brevene hans til deg.
Du har originalene i leiligheten din.
- Mine til ham? - Ja.
Litt desperat.
Charlie, forføreren.
Charlie, den botferdige.
Charlie, den følelseskalde megga.
Takk, José.
Lån meg pistolen din så jeg kan gå ut og skyte meg.
Du er forelsket.
Skriv dem av med din håndskrift.
La tankene bli dine egne.
Tror du de oppsøker meg?
Ja.
Michel, da?
Holder dere ham fanget for lenge, aner de uråd.
Eller hva?
Dere må løslate ham. Eller iallfall stille ham for retten.
Han vil bli tatt hånd om.
Bruk ulike penner.
"Jeg... venter. Sulten."
"Jeg er ensom uten deg."
"Denne grå byen er en grav."
"Jeg får ikke sove."
"Jeg kan ikke spise."
"Tankene på kroppen din brenner i meg..."
Herregud.
"Riv meg i stykker."
"Og lapp meg sammen igjen."
"Gi meg et nytt ansikt. En ny kropp."
"Gi meg en ny sjel."
"Det er som du sa."
"Kroppene og blodet vårt skal blandes."
"Den tanken er det eneste som holder meg i live i disse tomme nettene."
"Som lindrer min lengsel etter deg."
"Min elskede... Jeg vil at vi skal være..."
Charlie, Charlie...
Charlie.
Kroppene og blodet vårt skal blandes.
Du skal dra hjem, Charlie.
I morgen.
Det er der de oppsøker deg.
Psykopaten tilstår... Hei, Gadi.
Psykopaten tilstår Bad Godesberg.
Hun tilstår delvis Zürich.
- Har hun gitt dere noen navn? - Sitt eget.
Hun nekter å gi oss et fornavn. Helt ulogisk.
Michel tok henne med på bilturer.
Han lærte henne å skyte i skogen.
Vi har en del anvendelige detaljer.
- Miss Bach jobber med historien. - Ikke noe om Khalil?
Hun er gal. Skader man henne, nyter hun det.
Slutter man, får hun igjen styrken og tier.
- Skader vi kvinner nå for tiden? - Du er jo eksperten.
Skal jeg få henne til å bli forelsket i meg? Så hun ikke kjenner smerten?
Fungerer det, Gadi?
Ja, det fungerer.
Rossino kjører henne til torget der hun henter bilen.
Det er sant.
Så kjører hun mot München og treffer Michel på veien.
Ikke sant, men det vet bare vi.
Og nå knuller de som gærninger -
- et sted på landet, tapt for verden.
"Tapt for verden."
Det kommer også til å være sant.
Hjembyen min, Al-Khalil, kaller jødene Hebron.
Hebron er et av de få stedene jødene aldri ble forvist fra.
Derfor er det mulig at jødisk blod flyter i mine årer.
Trass i det skammer jeg meg ikke.
Har jeg sagt at faren min beundret jødene?
Han mente vi burde hatt et felles samfunn.
Han ville invitere jødene i området til vår landsby for å snakke med dem.
Ifølge sionistene var vi primitive.
Ifølge dem bodde vi i leirhytter og gikk rundt i skitne filler.
Men vi er anstendige mennesker.
Tror du meg, Charlie?
- Charlie! Jeg sa det jo til deg. - Jeg vet det.
Dere stenger tidlig. Jeg kommer.
Kan du ha lyset på på dametoalettet? Ellers tisser jeg på gulvet.
Det er kaffe.
En slags.
For helvete! Slutt å stirre på meg, Gadi!
Er jeg så pen?
Må vi gå så langt?
Det er ingen annen måte.
- Jeg vet det. Jeg vet det, men... - Det er ingen annen måte!
Det har Marty sagt.
Ser du alternativer?
Du har sikkert overveid alle alternativer.
- Og kommet med alle løfter. - Ingen uskyldige!
Det var det jeg lovet deg, Gadi.
Ingen uskyldige mennesker.
- Da hørte jeg feil. - Ja, det gjorde du!
Vi har nok en bekreftet involvert: Rossino.
Det er enda et skritt nærmere Khalil.
Charlie er på plass. Hva er problemet?
Kirurgen.
Jenta er fullt synlig.
Jeg spurte hver eneste gutt og jente personlig -
- om de ville trekke seg.
Alle bønnfalt meg om å gjennomføre det.
Husker du OL i München?
Det tyske politiet hadde også intern avstemming.
De valgte å avlyse redningsoperasjonen.
Det var for farlig.
Hva vil du at jeg skal gjøre?
Hvis du betaler meg for å være din samvittighet...
...bør du få igjen pengene.
Bytt plass på dem.
- Hva? - Du sa jo at Anna var psykopat.
Skjer det en ulykke med henne bak rattet, vekkes folk fantasi.
Salim er en erfaren sjåfør.
Du er min og jeg er din, Charlie.
Du er min soldat.
Sammen skal vi tenne lunten.
Vi adlyder ingen lov, unntatt den som blir født hver dag i ilden.
- Vi er på vei. - Bra.
Vold er ikke kriminelt når den utøves mot en kriminell stat.
Israelerne bomber våre byer med kampfly, og vi har ingen fly.
De sender stridsvogner, og vi har bare nevene.
Ingen bryr seg, så hva skal vi ellers gjøre?
- For terror... - For terror er teater.
Iblant må verden filleristes -
- før den hører på rettferdigheten.
Terror.
Sa jeg "terror"?
For terror er teater.
Husker du hva jeg sa om faren min?
For å ønske jødene velkommen -
- holdt han kaffen i landsbyens gjestehus varm hele dagen.
Men da sionistene kom, gikk de til angrep.
Bestefaren min måtte selge hesten for å kunne kjøpe et gevær.
De skjøt ham med hans eget gevær.
Jeg kommer alltid til å elske deg, min Jeanne.
For nå har kroppene og blodet vårt blandet seg.
Tekst: Mikkel Broen www.sdimedia.com